Du går ut med din son i morgon vid 10.
Köp bensin med kortet. Gå till Starbucks. Ha alibi mellan 10 och 12.
Du hittar Daphne på golvet med bruten nacke. Som om hon halkat.
Det kommer hit en man för att döda dig.
Du är inte engelsklärare.
Som barn tyckte jag att det var dumt i filmer att dumpa lik i floden.
Varför inte lära känna nån som kan kremera?
Din bror David ringde förra veckan och lämnade meddelande.
- Han ringde dig. - Jag ringde för fem år sen.
- Har han ringt tre gånger? - Ja.
- Hej! - Hej, morbror Jav.
- Har han lagat mat? - Inte än.
- Du är privatkock, morbror Jav. - Privatkock?
- Varför har David ringt mig? - Han vill ha dig i familjen igen.
- Det låter inte som pappa. - Det är därför han ringde.
- Då kunde pappa bjuda dig själv. - Bjuda mig till vadå?
- Jag är hungrig. - Du åt en Big Mac för en timme sen.
- Äckligt. Det gjorde jag inte. - Jo.
Det var en dubbel cheeseburgare.
- Poängen är att du åt mat. - Nu vill jag äta igen.
- Det är nåt fel på dig. - Hitta ett ställe.
- Jag måste koncentrera mig. - Jag har hittat ett ställe.
- Det här är en galleria. - Det är en galleria.
- Jag behöver mat, inte kläder. - I gallerior finns både och.
Här.
- Vad är det som händer? - Du ska shoppa. Du gillar att shoppa.
Vi ska på familjemiddag. Du kan köpa nåt nytt.
- Jag har nya kläder. - De har du stulit.
Hur vet du det?
Varför bryr du dig?
Med min familj ska du ha nåt du köpt, inte stulit från nån oskyldig.
- Det är skillnad. - Herregud.
Ska vi fortsätta bråka eller ska du ta kortet och köpa saker?
- Du följer inte med. - Det sa jag inte.
- Du ska inte godkänna kläderna. - Okej.
Vad...
- Vad gör du här? - Vad menar du?
Du skulle stå på tredje platsen.
- Det här är... Ett, två, tre. - Fyra. Det gör inget.
Lås upp den.
- Stäng av bilen. - Vi skulle ju köra.
Vi ska inte köra någonstans. Stäng av bilen.
- Varför har du handskar? - Jag sitter ju i din bil.
- Vi pratar ju bara. - Du pratar bara.
- Va? - Det är över. Vi måste inte prata.
Du sms: ade för åtta timmar sen och sa att du ville prata.
Så du pratar bara.
- Men varför har du handskar? - Jag gillar inte baciller.
Okej.
Polisen ställer en massa frågor.
- Självklart. Du dödade ju din fru. - Du dödade min fru.
Nej. Du betalade mig för det, så du dödade din fru.
- De ställer samma frågor hela tiden. - Maken blir alltid misstänkt.
De kommer att få reda på det. Det kommer de.
Chase. Jag har ju sagt att jag är väldigt duktig.
- Bara du följt instruktionerna. - Det har jag gjort.
För det mesta.
För det mesta?
- Ska jag förbereda ett rum? - Nej, tack.
- Jag ser vad som passar mig. - Så ni ska köpa allt?
Ja, jag blev ivrig. Jag hoppas att ni får kommission.
Ja, men inget är på rea nu, bara så att ni vet.
Vad är det här? "Pretty Woman"?
- Du skulle på Starbucks med din son. - Jag vet.
Gjorde du inte det?
Han ville skejta i parken. Han gör tricks på kanterna.
- Hade han några kompisar där? - Nej.
- Hade du några kompisar där? - Nej. Nej.
- Varför åkte du dit då? - Jag vet.
Tyler tjatade så om det och jag var stressad.
Du skulle få bevis på att du inte var hemma när Daphne dog.
Jag vet! De vet också.
- Jag måste berätta sanningen. - Det gör du inte. Då dör du också.
- Det skulle du också. - Nej.
- Ingen skulle hitta mig. - Men det var du som dödade henne.
- Det är du som borde straffas. - Det är inte så det funkar, Chase.
Jag är en hemsk person. En hemsk person. Jag är feg.
- Jag kan inte ens åka och handla. - Va?
Tyler fyller år nästa vecka. Det var Daphne som planerade kalas.
- Vi pratar inte om hans födelsedag! - Jo, det gör vi!
Vi pratar om det jag vill! Dra åt helvete!
- Lugna dig. - Nej!
Fan ta dig för att du förstört mitt liv!
För att du förstört min sons liv! För att du dödade Daphne.
Du kunde ha sagt nej.
- Det borde jag. - Ja. Det här var ditt fel. Inte mitt.
- Vad gör du, Chase? - Det känns bättre om du är död.
Det känns bättre då.
Fan också. Fan också.
- Hur går det därinne? - Du hade helt rätt.
Jag är så glad att jag provade allt.
Ja, hur knäppt vore det om allt passade?
Riktigt knäppt.
- Inget passade. - Ingenting?
Nej. Och som du sa var ingenting på rea.
Hej då, Carol.
Du hittar Daphne på golvet bredvid handfatet.
Hon bröt nacken när hon klev ur duschen. Sånt händer jämt.
Ma'am? Ma'am? Ni måste backa.
Alla måste backa.
- Jag kan förklara. - Gör inte det.
Perfekt.
- Varför har du inte peruk? - Varför det?
- Du var blond när du träffade Ava. - Nej. Du tänker på selfien.
Hon har frågat om jag tar med mig Marilyn.
Marilyn Monroe? Tycker hon att jag är tjock?
- Nej, att du är blond. - Ava vet att jag har peruker.
Marilyn är bara en komplimang om man är kurvig.
Är man smal ska man gå ner i vikt. Det vet alla kvinnor.
Hon är från Argentina. Hon vet inte det.
Jo. Det är internationellt.
Har jag peruk måste jag ha sydstatsdialekt.
Det vet de redan att jag inte har.
- Varför ska du ha dialekt? - Det är bara så det är.
- Jag förklarar inte. - Okej. Kan jag få en negroni?
Hjälp mig förstå vad vi gör här.
Jag trodde att det skulle vara du, Ava och flickorna.
Nu kommer dina föräldrar också som du inte pratat med på 20 år.
Pappa gav min syster pengar för att öppna restaurangen. Vi firar i kväll.
- Bjöd de dig nu? - Ja.
- Varför det? - Pappa fick hjärtattack.
Det har jag sagt 64 gånger.
Men inte varför du inte pratat med din familj sen du var sexton.
- Jag pratar inte med nån om det. - Hälsosamt.
Är det okej om du inte vet allting? Vad, varför, när, vem?
Du tjatar hela tiden. Vissa vill inte prata om varenda grej som hänt dem.
Jag trodde att du skulle förstå.
Har jag frågat ut dig om all skit du varit med om?
Okej. Förlåt.
Okej.
Tror du att du kan göra en negroni utan att dricka all gin i baren?
Möjligtvis.
- Så vilka är det som kommer? - Sa inte Javier det?
- Han sa inga detaljer. - Vilken överraskning.
Er pappa fick hjärtattack-
- och ville träffa Javier för första gången sen han var tonåring?
Hallå?
- Så fint det är. - Tack.
- Hej, Letty. - Hej.
- Javier! - Hej, älsklingar!
- Den är din men jag vill ha den. - Ja, och jag vill ha den.
Du sa inte att jag skulle träffa 97 personer.
- Varför berättade du inte? - Jag glömde.
Det kunde vara värre. Min senaste kille var från Delaware.
- Och? - Det var hela historien.
Han kom precis från Nassau.
Några spelare från Atlanta Braves. Fruar, privatplan, allting.
- Jav, berätta om... - Jag vill inte.
Visst. Så, okej.
De ville ha ostron från Maine.
För fem år sen bodde de på bondgård och nu behöver de ostron från Maine?
Jag måste göra klart allt.
Han hittade en världskänd leverantör som egentligen är advokat.
Han flög in dem i någons privatplan.
- Vad var det för spelare? - Jag vet inte. Sport. Vem bryr sig?
Upton var väl en? Och ett par shortstops?
Okej, sluta! Sluta, allihopa.
Jag måste jobba. Alla kommer om tio minuter.
Okej! Lugna dig. Vi går.
Silk, kan du hjälpa mig med bordet?
Daniela, Sofia, hjälp er morbror.
- Hur då? - Såhär. Börja hjälpa till bara.
- Tack. Jag kommer snart. - Vadå?
- Vad fan gör du? - Jag spelar med.
Nej, du larvar dig med skitsnack.
Du är privatkock utan anekdoter. Jag hjälper dig.
Jag ska träffa folk jag inte sett på länge. Det här är min familj.
Min familj vet att jag är tjuv.
Vet din familj vad du gör?
Om du nu kan laga mat, varför låtsas vara filantrop?
- Eftersom. - Eftersom?
Med olika lögner vet jag vem som pratar med vilken tredje part.
- Tredje part? - Ja.
- Seriöst? - Ja. Gör inte du så?
- Nej. - Varför inte?
Det tar tid och energi som skulle vara bättre till nåt annat.
Förutom när det är din familj.
- Tänk ut en titel till din bok. - Vilken bok?
- Du sa åt min syster att du skriver. - Jag sa att jag jobbar på Instagram.
Istället för din riktiga passion, som är att skriva.
Nån kommer fråga. Tänk ut en titel så du slipper göra det sen.
Det går bra. Jag kommer på saker direkt.
Okej.
Mr Hollywood.
Ursäkta?
- Bara en idé. - Till en boktitel?
Ja, om du inte kommer på en sen. Jag tycker den är bra.
Mr Hollywood.
- Jag behöver en negroni till. - Ja, tro fan det.
Hej.
Mijo! Min son.
- Hur gick det att flyga? - Tolv timmar men det var det värt.
- Javier! - Ja, pappa.
Ska du inte presentera mig för den vita personen?
Jo, givetvis. Letty. Ursäkta.
- Det här är min flickvän Letty. - Hej.
Redan full. Så trevligt.
- Så du är författare? - Hon skriver en bok.
- Det är mer en hobby. - Vad handlar boken om?
- Det är bara ett Word-dokument än. - Vad handlar det om?
En kille som vill tjäna på hur han liknar Ryan Gosling.
- Ryan Gosling? Vem är det? - Han är väldigt känd. Väldigt.
- Han är min kändisfribiljett. - Vadå?
Den kändis jag får ligga med om jag får chans till det.
Vad är det med dig?
Vad heter han som liknar Gosling?
Lance. Han jobbar på restaurangen Vita slottet.
- Lance i Vita slottet. Får jag läsa? - Jag jobbar på den.
- När du är klar? - Det tar tid.
- Jag jobbar på Instagram. - Internet?
Det är i utkanten av internet, ja. Vad jobbar du med?
För kommunen. Jag är också i utkanten.
Så mystiskt. Det påminner om din bror.
Först visste jag inte vad han gjorde. Sen hittade jag alla hans knivar.
Sen insåg jag att han var kock.
- Jag ska fortsätta med maten. - Okej.
- Får jag se mig omkring? - Självklart.
Jag blev förvånad när jag hörde att du var kock.
Varför? Jag lagade alltid mat som barn.
Ja, jag vet att du gjorde det och att du tyckte om det-
- men det är skillnad på yrke och hobby.
Jag vet inte. Det är inte din personlighet.
- Min personlighet? - Ja.
Du är som jag. Otålig. Du blir lätt uttråkad.
Kockar jobbar på samma ställe med samma människor hela tiden.
Privatkockar får resa mycket. Ibland för mycket.
Just det. När jag hörde det förstod jag äntligen.
Jag vill skåla.
- Vem stoppar dig? - Ni två. Kom nu.
Kom, nu skålar vi.
Hej.
- Är allt bra? - Ja.
Jag är så glad att hela familjen är här i min restaurang.
Den har fått namn efter vår födelseort.
Restaurangen som du hjälpte till att bygga, pappa.
- Den är vacker. - Tack.
Det är en dröm som gått i uppfyllelse, men större dröm...
Nyss visste jag inte om det skulle bli av.
Nu är vi alla äntligen tillsammans med Javier efter alltför lång tid.
Tack.
Okej. Åh, jag glömde nästan.
Vilken underbar överraskning för alla att träffa Letty.
Jag älskar dig. Välkommen till familjen.
- Skål. - Pappa, du får inte röka härinne.
Till askan.
Vad är det där, Javier?
- Grattis. - Jag har också något att säga.
Många av oss har inte träffats på väldigt länge.
Det kanske överraskar några att det har tyngt mig mycket.
Jag är inte en som visar känslor i onödan-
- men jag måste säga, det här är en av mitt livs lyckligaste stunder.
Bravo, pappa. Bravo.
Skål.
Jag är inte klar.
Livet, oavsett hur långt och komplicerat det än är-
-fastställs av ett enda ögonblick.
Ögonblicket då en man får veta en gång för alla vem han verkligen är.
Det sa Argentinas största författare.
- Vem var det? - Bryr du dig, Carlos?
Nej.
- Får jag låna din son? - Till vadå?
Kom hit, Tomasito.
När Javier var sexton år var han en vild tonåring.
Motorcyklar, jakt, tjejer.
Han hade alltid hett humör mot sina bröder David och Carlos.
Javier visade bara ömhet mot lille Santino.
Nu börjas det igen.
- Vem är Santino? - Snälla pappa.
När hela familjen är samlad bör vi minnas dem som inte är det.
Lille Santino var yngst. Lillpojken. Javier älskade honom väldigt.
Han lärde honom fiska och laga mat.
När Santino fyllde sju ville Javier tälta med honom vid Gran Chaco.
De hittade en gammal Jeep och körde i väg.
De skulle stanna uppe till midnatt på hans födelsedag-
- men lille Santino fick aldrig uppleva midnatt.
Hur började det nu igen?
- Jag lärde Santino att göra upp eld. - Lärde en sjuåring att göra upp eld.
Lille Santino kanske inte lydde Javiers instruktioner helt.
Något han gjorde fick Javier att kasta en sten mot hans huvud.
Det var ingen sten.
Det var bara en småsten.
Santino dansade runt med en fackla vid de torra buskarna.
Han skulle orsaka skogsbrand.
För att rädda sin fina skog kastade Javier sten på sin lillebrors huvud.
Sådär.
- Santino sa att det hade gått bra. - Det gjorde han säkert.
- Men sen blev han väl trött? - Han ville lägga sig.
- Vad ska man göra med skallskador? - Jag visste inte.
Javier sa: "Lägg dig. Jag väcker dig vid midnatt till din födelsedag."
Så lille Santino somnade.
Sluta. Det räcker nu.
När hjärnan förlorar blod blir man först trött.
Håll alltid någon med skallskada vaken.
Nästa morgon, på sin sjuårsdag, vaknade inte lille Santino.
Javier somnade och glömde väcka honom vid midnatt.
Han lät honom sova hela natten.
Innan han tittade till honom igen gick han och fiskade.
Han gjorde kaffe medan Santino låg död i sin sovsäck.
Det var inte hans fel. Han var bara sexton år.
- Han kunde inte ha räddat honom. - Jo! Det vet du.
Jag pratade med en läkare.
De kunde ha sett hjärnskadan med DT-röntgen. De kunde ha opererat.
Hur många läkare frågade du innan någon sa så?
Han skulle levt i dag om det inte vore för dig. Det är jag säker på.
- Jag är ledsen. - Såklart. Du dödade din lillebror.
Då ska man vara ledsen.
Är du klar?
Ja, det är jag nog, nu när vi kommit ihåg lille Santino.
Tack för att ni lyssnat på en gammal mans prat.
Skål för Santino.
- Vi borde gå. - Nej.
Har din pappa alltid varit sån?
- Vi borde verkligen gå. - Nej.
Menar du att det här är okej? Det var givetvis inte ditt fel.
Hur är det inte det? Jag kastade sten och han dog från skadan.
Jag vet att min pappa är... som han är, men han har rätt om det.
- Det är därför vi borde gå. - Du kan gå.
Gå! Snälla.
Vad är det med den här familjen?
- Vad är det? - Ingenting.
Visa mig.
Sniffar ni verkligen eter?
Jag har bara sett det i "Fear and Loathing".
- Det var där vi såg det. - Vi var tvungna efter galenskaperna.
- Säg inget, moster Letty. - Kalla mig aldrig det igen.
Okej. Vill du testa?
Jag sniffar inte eter med två tonåringar.
- Är det så du ser på oss? - Det behövs efter den historien.
- Har morbror Jav berättat det? - Nej.
Vi fick veta för några år sen. Sorgligt.
Vad är det med er morfars hjärna?
Säger man att morfar är från en annan tid-
- brukar det ju betyda att han är rasist eller sexistisk.
I Argentina innebär det att han dödade många på 70-talet.
- Ursäkta, vadå? - Kolla Smutsiga kriget på Wikipedia.
Det var som fan. Var Oscar med?
- Han var inte ledare men... - Tiotusentals människor dödades.
När vi frågar säger de bara att det var politik. Supermysko.
Kom in, tjejer.
Äckligt.
Gör det något om vi byter plats vid bordet?
- Vill du inte sitta med Javier? - Vi ses varje dag.
- Du vill säkert sitta med honom. - Är du säker?
Absolut.
Hur känns det att ha slagit pojken i huvudet med knytnäven?
- Hur det känns? - Ja. Det var jobbigt för honom.
- Du borde kanske be om ursäkt. - Ska jag be om ursäkt till ett barn?
- Du kan be om ursäkt till din son. - Javier? Varför det?
Han visste inget om skallskador. Han var ett barn.
Han var sexton år.
Du kunde tröstat honom istället för att sparka ut honom.
- Du passar bra in i familjen. - Jaså?
Jag ska berätta hur det är i den här familjen.
Alla står på Javiers sida.
Jag står själv och framstår som en elak gammal man.
- Är du inte det? - Så fint att alla har trevligt.
Allt är perfekt!
- Jag kommer snart med dessert. - Härligt.
- Jag hjälper dig. - Tack, Soledad.
Älskar du honom?
- Det vet jag inte än. - Det får vi snart reda på.
Soledad, gå och lägg dig en stund. Ta med dig barnen.
Varför det?
Kom. Nu går vi.
Ni också, flickor.
Jag är femton och Sofia är sexton. Vi är inga barn.
Gå.
Det var bättre.
- Nu kan vi vara riktiga människor. - Ja. Bra.
- Varför slog du min son i huvudet? - Det gör nytta. Han härdas.
- Javier? - Ja.
- Du ser säkert fram emot att gå. - Det stämmer faktiskt.
Pappa, vissa av oss missförstod nog varför du ville hälsa på.
Hur kan du säga så? Jag ville se den vackra restaurangen.
Min enda dotters dröm blir sann.
Du sa att du ville ställa allt till rätta.
- Det gör jag. - Det verkar inte så.
Så tråkigt. Lyssna på vad mer jag har att säga.
Det har gått så många år. Jag vet så lite om min son.
- Till exempel, vad jobbar du med nu? - Det vet du. Vi har pratat om det.
Ja. Du lagar tillräckligt bra mat så att alla tror att du är kock...
...men är det allt du gör för att få ihop ekonomin?
- Ja. - Det stämmer väl inte?
Jag var så nyfiken på vad min son gjorde.
Jag kunde inte kontakta honom så David lät någon kolla upp det.
Varför är du så respektlös mot familjen och ljuger för oss?
Sluta nu, Oscar. Vad det än är du gör.
Raring, jag är ledsen att behöva berätta det-
-men din älskade son är yrkesmördare.
Ursäkta min man. Han har alltid haft sjuk humor.
- Visste du om det? - Om din sjuka humor?
- Ja, det märkte jag rätt snabbt. - Nej.
Vet du vad din pojkvän gör på sina små resor?
Han är privatkock.
- Vi borde gå. - Ja, vi går.
Känner du igen honom?
Han dog av hjärtattack. Han ser ut att vara i bra form.
Den här kvinnan halkade i duschen.
Rättsläkaren bedömde att det var en olycka. Så synd.
Den här killen dog av naturliga orsaker. Kanske inte så naturliga.
Vilka är de här? Vad är det som händer?
Pappa kanske inte fick hjärtattack. Det var nog en stroke.
Det räcker! Var en man och berätta sanningen.
Berätta för din mamma, din syster, dina bröder och din lilla flickvän.
Berätta så jag slipper att de bönar mig om att släppa in dig i familjen.
Jag har alltid vetat. Nu vet de också.
Du var mördare som sextonåring och du är mördare nu.
Du är ond. Om du inte säger som det är gör Silk det!
- Berätta! - Jag har inget att säga.
- Det har du visst. - Låt honom vara.
- Kom igen. Berätta. - Jag vet inte vad du pratar om.
David! David!
- Berätta. - Lägg undan pistolen!
- Lägg undan den! - Vad är det som händer?
Jag berättar sanningen när du lagt undan pistolen.
Lägg undan pistolen, David!
Vad är det här, Javier?
- Hur många har du dödat? - Det här handlar inte om mig.
Allt det här handlar om dig.
Du sitter och anklagar mig för mord. Du har dödat tusentals oskyldiga.
Vad ska du göra, David? Vad ska du göra?
Sluta!
Vad gör du?
Javier ska döda ännu en av dina söner.
Du tvingade iväg mig från min familj. Jag hade ingen. Jag var osynlig.
På grund av dig har jag varit ensam sen jag var barn.
- Inte på grund av mig. - På grund av dig.
Om det inte varit för Ava...
Jag är här i kväll eftersom Ava sa att jag kunde få tillbaka min familj.
Alla vackra människor härinne.
Jag tänkte att om det fanns chans att du skulle släppa in mig...
Om du verkligen skulle förlåta mig...
...så skulle jag förlåta dig.
Jag behöver inte förlåtas för något.
Vi kommer aldrig att träffas igen.
Jaha... Vi är äntligen överens om något.
Jaha, är alla klara att gå?
Ja. Min glass har smält. Så?
- Jag hämtar barnen. - Sitt, mamma. Jag hämtar dem.
Gå och hämta flickorna.
Varför reser sig inte alla?
Ava?
Följer du med din familj eller stannar du med Javier?
Stackars Javier, som alltid.
Jag går ingenstans med dig.
Som en av dina investerare rekommenderar jag att byta kock.
Köttet var överstekt och persikorna brända.
Annars är det en vacker restaurang.
Varsågod.
- Vad händer? - Någon förklarar det för er.
Eller så förklarar jag det för er någon gång.
Jag väntar i köket.
Är det sant?
Är du inte privatkock?
Javi? Är du privatkock?
- Nej. - Hur kunde du ljuga så för mig?
- Jag är ledsen. - Det spelar ingen roll.
- Det här livet började... - Vilket liv?
- Ett liv där du avslutar andras? - De är inte...
Inte vadå? Oskyldiga?
Dödar du folk?
Nej, det gör du inte. Jag vet att du inte gör det.
Titta på mig. Titta på mig.
Du gör inte det här.
Jo.
Du trodde på honom.
Nej. Säg inte så, snälla.
Du trodde honom när han sa att du var mördare när du var sexton.
- Ava... - Han gjorde dig till det här.
Men du kan inte skylla på honom nu.
- Du är vuxen nu och du har valt det. - Jag vet.
- Du träffar aldrig flickorna igen. - Nej.
Du träffar dem aldrig igen. Eller mig.
Om du bryr dig om oss så försöker du inte.
Snälla...
Jag är ledsen. Jag är ledsen.
Snälla.
Jag kommer alltid att älska personen du var.
Ava.
Gå, snälla. Gå.
Jag går ingenstans.
Här. Ta bilen. Jag behöver den inte.
Okej.
Det gör jag.
Och jag tar dig.
Översättning: Emilia Carlsson BTI Studios